Kære Meg. Jeg har det skønt.
Jeg synes godt om alle. Det er en meget glad familie.
"De synes, jeg er en gås, og det siger de. Mrs Wilcox gør i al fald."
"Lærer vi nogensinde at tale mindre?"
"Kæreste, Meg... Jeg ved ikke, hvad du vil sige til det-
-men Paul Wilcox og jeg har forelsket os. Vi er forlovede."
-De Schlegelpiger... -Se, Tibby.
Hvis jeg må være så fri, Margaret. Hvad foregår der?
Jeg ved ligeså lidt som dig, tante Juley.
Vi har kun kendt dem siden foråret, da vi var på vandretur i Tyskland.
Nogen må tage ned til Howards House og forhøre sig.
Jo, Margaret.
Hvad ved vi om familien Wilcox? Hvordan er de? Er de ligesom os?
Hvad betyder det, tante Juley? Helen er forelsket.
Jeg behøver ikke at vide mere.
Vil du hente køreplanen til mig?
Godmorgen.
Paul?
Crane har meldt sig syg.
Men jeg skal spille tennis hos Warringtons. Det vidste han.
Han simulerer. Fyr ham, far. Find en anden chauffør.
-Vi tager af sted, mor! -Vent, Charlie!
Er far der? Vent lige lidt. Tag et kirsebær.
-Med hensyn til i aftes... -Der skete ikke noget.
-Jeg handlede vist overilet. -Også mig. Det var nok månelyset.
Men der var nu ingen måne.
Det gør ikke noget.
Kom med.
Jeg har ingen penge. Jeg skal klare mig i Nigeria.
Det er hårdt for en hvid kvinde, med klimaet og de indfødte.
-Men du er en storartet pige. -Det er i orden. Ingen ved noget.
-Meg! Jeg skrev til min søster. -Åh, nej?
-Hun kommer. Vi må gøre noget. -Send et telegram. Crane er syg.
-Er her ikke en cykel? -Jo.
1 shilling og 3½ penny.
M.J. Schlegel, Wickham Place 6, Vest London.
Kære Meg. Det er forbi. Gid jeg aldrig havde skrevet.
Sig det ikke til nogen. Helen.
Undskyld, jeg søger Howards House.
Mr Wilcox! Fruen skal til Howards End.
Undskyld, men er De den yngre eller den ældre mr Wilcox?
Den yngre.
De har et frygteligt roderi her. Kunne jeg, ville jeg fyre dem alle.
Jeg må hellere præsentere mig. Jeg er miss Schlegels tante.
Hun bor hos os. Skal De tale med hende?
Jeg kører Dem gerne.
Alle Schlegels er specielle. De er helt igennem engelske-
-men deres far var tysker. Derfra deres kærlighed til kunst.
Øjeblik...
-Wilcox, Howards End. -Jeg kommer ikke for at blande mig.
Jeg kommer på familiens vegne.
For at tale med Dem om Helen. Om min niece og Dem.
-Om miss Schlegel og mig? -Det er vel ikke en misforståelse?
Jeg er sandelig forlovet, men ikke med miss Schlegel.
Helen har skrevet det hele til os.
Det er en af Pauls slyngelstreger.
-Men De er jo Paul. -Nej.
-Hvorfor sagde De det så? -Det sagde jeg ikke. Jeg er Charles.
Har Paul og Deres niece...
Den idiot! Det store fjols!
Jeg må advare Dem. Det går ikke. Paul har ingen penge.
Det er os, der advarer ham.
Han har ikke sagt noget. Men Deres niece har haft travlt.
Var jeg en mand, fik De en ørefigen. Hold Dem fra hende.
Hun råber op om det, det gør han ikke. Så lad mig dog tale ud!
Denne diskussion er til ende. Lad mig komme af. Nu med det samme.
-Sæt Dem ned. -Stop.
ET PAR MÅNEDER SENERE
Enhver må indrømme, at Beethovens femte symfoni-
-er den smukkeste støj menneskets øre nogensinde har hørt.
Men hvad betyder det?
Man kan næppe undgå at høre det mægtige drama i denne musik.
En helt der kæmper imod alverdens farer-
-og til slut når den store sejr og triumf.
Det beskrives af udviklingen i den første del.
Jeg vil nu henlede opmærksomheden på anden del.
Vi hører ikke længere helten, men derimod en trold. -Tak, mor.
En ensom trold-
-der vandrer gennem universet-
-fra begyndelsen til enden.
Hvorfor en trold?
-Hvabehar? -Hvorfor en trold?
Det er indlysende. Trolde symboliserer det negative.
Men hvorfor præcis en trold?
Panik og afmagt. Det symboliserer trolden.
Panikken i mol...
Unge dame?
Undskyld, unge dame. Min paraply.
Unge dame!
Et utroligt uheld at de i hele London ikke kunne finde andet...
-...end lejligheden overfor os. -Hvem taler du om?
Familien Wilcox.
Du kan vel huske den affære med Helen og Paul Wilcox?
Ham, I forventede, jeg pryglede halvt til døde?
Unge dame!
Hvad er der galt? Er Tibby syg?
Tibby laver te.
Bare det ikke er værre...
Der er sket noget mærkeligt, Helen.
Lov mig, du ikke bliver ked af det.
Familien Wilcox.
De skal holde sønnens bryllup lige overfor os. Den yngste søn.
Du er jo ked af det.
Siger Paul nu: "Der bor pigen, der forsøgte at få mig i nettet"?
De bliver kun et par uger, siger portneren.
Bukker vi, eller slagter vi dem?
Kæreste...
Hvorfor besøger du ikke kusine Frieda i Hamburg et par uger?
God idé. Ikke fordi det gør noget-
-men jeg vil ikke risikere at rende ind en Wilcox.
Spis nu ikke alle bollerne, Tibby.
Vil den unge mand mon os noget?
Han vil os noget.
Undskyld, men De tog min paraply. Ved et uheld, naturligvis.
Ved foredraget. "Musikkens mening".
Det er jeg ked af. Jeg stjæler altid paraplyer. Kom ind og vælg en.
En krum eller en med knop? Min er med knop, tror jeg da.
Er det måske den her? Man må endelig ikke lukke dem op indenfor.
Nej, den er alt for grim og slidt. Det må være min.
Åh, undskyld.
Har min søster stjålet Deres paraply?
Ikke nu igen, Helen. -Hun er uforbederlig.
-Bliv og få en kop te med, mr...? -Bast.
Jo, mr Bast. For at bøde på det. Vores bror er hjemme, som chaperone.
Han er drivvåd, Meg. Kom med op ovenpå.
Hvad syntes De om det? Det var galt med troldene, men ikke med heltene.
Jeg forestiller mig altid dansende elefanter. Men det gør han ikke.
"Musikkens mening".
-Har musikken en mening? -Vrøvl.
-Tag Deres frakke af. -Og giv mig paraplyen. Sæt Dem ned.
-Tag en kop te. -Noder kedede mig i skolen.
-Kun i noderne? -Vi har også en anden type te.
Der er flere boller tilbage.
Vi er kede af denne ulejlighed. Vil De komme igen en anden dag?
Det ville glæde os. Her er vores kort.
Undskyld mig, men jeg må af sted.
Jeg følger Dem ud. Vil De ikke have en bolle til turen?
Hvorfor bød du ikke den unge mand velkommen?
Du må opføre dig lidt mere som vært.
Du kunne have overtalt ham. Vi skræmte ham væk.
Er det dig, Len?
Hvor har du været?
-Jeg var død-urolig. For dig. -Lad være, Jacky.
Du tror straks, jeg er død i en ulykke, bare fordi jeg er forsinket.
Den slags sker. Folk komme ikke hjem.
Jeg var til et foredrag om musikkens mening.
Jeg mistede min paraply, men jeg har fået den tilbage.
Har du spist? Jeg har gemt lidt tunge.
Er du sikker?
Så spiser jeg det.
Er det ikke sært? Jeg bliver altid hundesulten, når jeg er urolig.
Jeg forestiller mig de særeste ting inde i hovedet.
Hører du efter, Len?
Ikke kun ulykker, men at du bliver våd i regnvejret.
-Blev du våd? -Nej.
Du mistede din paraply. "Han bliver forkølet", tænkte jeg. "Hans bryst."
"Hvem skal betale lægen?"
"Eller hvis der er sket en ulykke, og han kommer på sygehuset?"
"Og så med huller i sokkerne."
Lad mig se. Om du har huller i sokkerne.
-Kommer du med i seng? -Jeg skal lige læse det her kapitel.
-Du elsker mig da, ikke? -Lad mig læse.
Len?
-Finder du ud af det? -Nu begynder du ikke igen.
Jeg har sagt det tusind gange. Vi gifter os, når jeg fylder 21.
Jeg ville gerne før, men min bror er imod det.
-Hvad har han gjort for mig? -Nemlig. Hvad har nogen gjort?
Vi er alene. Hvis du forlader mig, ved jeg ikke, hvad jeg skal gøre.
Gå i seng.
Du skal med.
-Mit bogmærke. -Margaret Schlegel. Hvem er det?
-En dame. -Jaså, en dame. Jamen, dog.
-Hold nu op. Hun er ældgammel. -Siger du. Spiste du hos hende?
Fine, tynde agurkesandwiches?
Han vadede gennem klokkeblomsterne.
Hans hjerte slog heftigt, og han indåndede den friske luft.
Sommerdagen lakkede mod enden. Lange skygger lå over græsset.
Over hans hoved dryppede de guldgrønne lysdråber fra bladene.
Møl og sommerfugle dansede op og ned i lystige flokke.
Tys, var det mon en hjort?
Vis hende ind.
Det må De undskylde.
-Miss Schlegel. Hvor dejligt De kom. -Det har jeg villet længe.
Så længe har vi da ikke været her.
Mrs Wilcox... Må jeg?
Alt det postyr sidste sommer ved Howards End...
Nej, siden vores møde i Speyer. Kan De huske det?
-Den hæslige katedral. -Det jeg hovedsageligt husker er...
...at vi havde den store fornøjelse at møde Dem, miss Schlegel.
-Helen er i Tyskland. -Og Paul er i Nigeria.
Og derfor kan vi nu frit mødes.
Nå, men det der skete, var synd for dem begge, synes De ikke?
-De er ikke bestemt for hinanden. -Det mener jeg heller ikke.
De kan forelske sig, men de kan ikke leve sammen.
I ni ud af ti tilfælde-
-trækker naturen én vej og og menneskets natur en anden.
Sikke jeg snakker. De bliver vist hurtigt træt af mig.
Jeg har det bare ikke så godt i dag.
Men jeg er glad for, De kom.
Jeg er alene hjemme. Min mand og min datter er kørt til Yorkshire-
-og det unge par er på bryllupsrejse. Charles og Dolly.
Må jeg se?
De er i Napoli. Jeg kan ikke se det for mig. Charles i Napoli.
-Holder han ikke af at rejse? -Jo, jo.
Men han ser lige igennem udlændinge.
Han vil allerhelst køre en tur gennem England.
Charles ligner mig. Han elsker England højt.
Ikke London, naturligvis. Vi bryder os ikke om London.
Den er så...
Man føler sig så ustabil og midlertidig.
Med alle de huse der bliver revet ned alle vegne.
Det gælder også vores indenfor nær fremtid.
-Skal I flytte fra Wickham Place? -Kontrakten udløber om 18 måneder.
-Har I boet der længe? -Altid. Vi er født der.
Hvor umenneskeligt. Det gør mig virkelig ondt. Jeg anede ikke-
-at I havde det hængende over jer. Hvor forfærdeligt.
Arme stakler.
Vi holder naturligvis af huset.
Men det er bare et almindeligt hus. Vi finder nemt et andet.
Ikke i denne verden.
Ikke jeres fødehjem. Det finder I aldrig igen. Stakkels piger.
Howards End var nær blevet revet ned engang. Det var blevet min død.
Det er mit hus. Jeg har arvet det efter min bror, som omkom i Indien.
Jeg elsker sjælen i det hus.
Jeg nægtede endda at lade Henry, min mand, bygge det om.
Han havde naturligvis ret.
Vi har endda en garage.
På husets vestside, lige bagved kastanietræet-
-på engen, hvor ponyen plejede at gå.
Hvor går ponyen nu?
Åh, den er for længst død.
Den pan-tyske ånd er højst utilitaristisk.
-Det er koloni-ånden. -Nej, det er den vulgære ånd.
Men de tager poesien alvorligt. Det gør de.
-Vinder de noget ved det? -Tyskerne dør for skønheden.
Min far var tysker af den gamle skole.
En filosof og idealist. Landsmand til Hegel og Kant.
-Men hænger hans sabel ikke ovenpå? -Han var også soldat. Af pligt.
Men han havde det skidt med at vinde, så han hang sablen fra sig.
Min idé har altid været...
Hvis vi kunne-
-føre mødrene fra alle nationer sammen-
-ville der aldrig mere blive krig.
Sådan er det. Hvis mødrene gik i krig, var der ingen at forsvare.
Mere, mrs Wilcox?
De har en god kok. Det er svært at få stabile tjenestefolk i London.
De er ligeså ustabile som os. De skal lytte til vore diskussioner.
Det har Annie ikke noget imod. -De er meget tålmodig.
Vi diskuterer aldrig i Howards End. Undtagen sport, måske.
Diskussioner holder hjemmet levende.
-De ler af mine gammeldags ideer. -Bestemt ikke.
Jeg mener sommetider...
...det er klogere at overlade diskussionerne til mændene.
Men hvad så med kvindebevægelsen?
Jeg er blot taknemmelig for, jeg ikke skal stemme.
Skal vi gå op og drikke kaffe?
Fører du an, Duncan?
-I har et interessant liv. -Nej.
Foregiv ikke, De har nydt det. Jeg håber, De vil tilgive mig...
-...og komme igen en anden gang. -Jeg har virkelig nydt det.
Jeg ønsker blot, jeg kunne have bidraget med mere.
De er så lærd. Og dog så sød.
Det er pænt af Dem, men De tager fejl.
De har afholdt mig fra at spekulere. Jeg spekulerer for meget.
-Over hvad? -Det ved jeg egentlig ikke.
Jeg tænker meget på mit hjem.
De har aldrig set Howards End. De må komme på besøg.
Vi handler ind til jul på videnskabelig vis. Med en liste.
Sikke en god idé. Sæt dit eget navn øverst.
Hvor sødt af dig at begynde med mig.
Schlegel. Og bagefter? Mr Wilcox?
-Synes du om den? -Ja! Tusind tak.
Hvor er du dog effektiv.
Vil De pakke det pænt ind?
Du står stadig øverst.
Så er det Dolly.
Jeg vil gerne give dig noget til gengæld for dit venskab.
Kan du ikke forlænge den?
Lejekontrakten på jeres hus?
-Hvor sødt af dig at tænke på det. -Kan der ikke gøres noget?
-Nej. Der kommer nye lejligheder. -De er rædsomme.
-Husejere er rædsomme. -Det er deres lejligheder også.
Jeg forstår ikke, hvordan folk kan vælge at bo sådan.
Det er jeg ked af. Vi skulle ikke have gjort det.
Jo, det skulle gøres før.
-Før hvad? -Før min operation.
Jeg har ikke sagt noget til familien. De hader sygdom.
Men sådan skal det være.
Der står et kastanietræ ved Howards End-
-og det har svinetænder i barken en meter over jorden.
Ja, tænderne fra et svin.
Dem satte bønderne i for længe siden. Og de tror, at barken-
-hjælper imod tandpine.
Jeg elsker folklore og den gamle overtro.
I modsætning til Grækenland har England ikke en rigtig mytologi.
Vi har kun hekse og feer.
Vil du med til Howards End?
-Meget gerne. -Nu?
Vi kan nå toget klokken 17. Du skal se det.
Det vil jeg også gerne. Det lyder pragtfuldt. Så velduftende og...
Jeg boede der længe før, jeg blev gift. Jeg er født der.
Kan vi gøre det en anden dag?
En anden dag.
Tusind tak for hjælpen. Det er dejligt at have gaverne i hus.
Især julekortene. Du har en god smag.
Mrs Wilcox?
-Må jeg stadig komme med? -En retur til Hilton.
Du må blive og overnatte.
Mit hus er smukkest om morgenen. -To retur!
-Er det din? -Min eng skal ses ved solopgang.
Det var så romantisk. I Italien.
De to tog stoppede ved siden af hinanden. Jeg lukkede vinduet op-
-og en mand gav mig en rose. Jeg aner ikke, hvor han fik den fra.
-En italiener? -Det tror jeg.
Det må det have været.
-Mor! -Evie!
-Hvad laver du her? -Hvorfor er I ikke i Yorkshire?
-Bilen er gået i stykker. -Skal I til Howards End?
-Hvorfor? Hvordan har du det? -Sikke en overraskelse.
-Husker I miss Schlegel? -Åh, ja. Helens søster.
Hun kørte bilen i smadder.
Vi må hjem. I kan ikke tage til Howards End. Klokken er 16.50.
En anden dag så, miss Schlegel.
-Det har tyskerne en talemåde for. -Aufgeschoben ist nicht aufgehoben.
Ikke aflyst, men udsat. Tager De med os? Er De sikker?
På gensyn.
Hvor er det skønt at se dig.
Jeg tænkte netop på dig.
Og på vores eng.
Jeg vil minde dig om dit løfte, når du er stærk nok.
Jeg gentager... Det her er kommet fra forstanderinden på plejehjemmet.
I en forseglet kuvert, og stilet til mig.
Et brev skrevet med jeres moders håndskrift.
Der står: "Jeg ønsker, at miss Schlegel, Margaret-
-skal have Howards End."
Det har mor ikke skrevet.
Ingen dato. Ingen underskrift.
En forfalskning, naturligvis.
Ikke nu.
Jeres moder kunne naturligvis efterlade huset til hvem, hun ville.
Lad mig se.
Det er skrevet med blyant. Det tæller ikke.
Vi ved, det ikke er bindende, Dolly.
Du hører naturligvis med til familien.
Men du skal ikke blande dig i ting, du ikke har forstand på.
Spørgsmålet er-
-om miss Schlegel i løbet af sit venskab med mor...
Hun har ikke påvirket hende. Det handler om-
-hvilken tilstand mor var i, da hun skrev brevet.
Lad det undersøge. Men jeg ind- rømmer ikke, det er mors håndskrift.
-Det sagde du lige, det var. -Det betyder intet.
Vi er altså enige om, at jeg roligt kan rive det itu og brænde det?
I hvilken form skal miss Schlegel modtage denne "gave"?
-Med brugsret eller som ejendom? -Hun smider os nok snart ud.
Jeg tror ikke, at miss Schlegel kender til jeres moders... grille.
Mor troede på slægten. Hun ville aldrig lade en udenforstående arve.
Hvis miss Schlegel var fattig og manglede et hus...
Men hun har et hus. Hvad skal hun med et til?
Det var ikke hendes mening, vi skulle se det.
Det var ikke jeres stakkels moders mening.
-Kommer du, Len? -Om et øjeblik.
Hvad kigger du efter?
Kan du se den store der? Det er Ursa Major, Storebjørn.
Følger du den linje, kommer du til Nordstjernen. Det må være den.
-Det er bare stjerner. -Hold op. Det er vigtigt.
Du bliver forkølet.
-Det er skrevet under. -Får jeg så mine penge?
Vil De gøre det her færdigt?
Træerne rejste sig som høje søjler.
Deres toppe fangede endnu sollyset, som faldt ned gennem løvet-
-og til sidst forsvandt på den mørke, mosgroede jord.
Blomsterne mistede langsomt sine farver.
Men duften blev hængende og parfumerede luften.
En kvinde spørger efter Dem.
-En kvinde? Ikke en dame? -Hun oplyser ikke sit navn.
-Bed hende komme op. -Det vil hun ikke.
Jamen, så må vi gå ned.
-Jeg leder efter min mand. -Her? -Tak, Annie.
Jeg har grund til at tro, han er her.
De er velkommen til at lede.
-Hvad hedder Deres mand? -Leonard Bast. Det ved De udmærket.
Skjuler vi en Leonard Bast?
Det må være en fejltagelse. Vi kender ikke Deres mand.
Det er ingen fejltagelse. Jeg ved, han har været her.
-Han drak te her. -En voldsom påstand.
-En gift mand forledt med en kop te. -Kunne vi blot hjælpe Dem.
Men det kan De ikke. Eller også vil De ikke. De ler hellere af mig.
Jeg undskylder ulejligheden. God eftermiddag.
-Det er din skyld. Du lugter af røg. -Du holder heller ikke op.
-Det smager dejligt, Annie. -Her er en mr Leonard Bast.
-Utroligt! Bed ham komme ind. -Ham, du forledte med en kop te.
Jeg skal nok være vært.
Denne vej, mr Bast.
-Kom indenfor, mr Bast. God aften. -Spis en portion dessert.
-Eller foretrækker De middag? -Jeg har allerede spist.
-Et glas vin? Portvin? -Nej, tak.
Sæt Dem nu ned. Hvad kan vi gøre for Dem?
Kan De huske, De gav mig det her?
-Egentlig ikke. -Det var sådan, det gik til.
-Hvad mener De? -Hvor kender jeg Dem fra?
Fra et foredrag om musikkens mening. Forrige år.
Var det så på grund af mit kort, Deres kone troede, at De var her?
En eftermiddag sagde jeg til hende: "Jeg skal besøge nogle venner."
"Gå bare", sagde hun. Men da jeg var gået, fik hun brug for mig-
-og troede, jeg var her.
Og jeg vil hermed gerne undskylde enhver form for ulejlighed.
Det gør ikke noget.
Jeg forstår det ikke. Hvornår fandt dette eftermiddagsbesøg sted?
-Om eftermiddagen, naturligvis. -Lørdag eller søndag?
Lørdag.
Og De var stadig ude, da Deres kone kom her søndag? Et langt besøg.
Det var pænt af Dem at forklare. Resten angår ikke os.
Vi drikker kaffe ovenpå. Jeg håber, De går med.
Det er ikke, som I tror.
Jeg forlod kontoret og gik. Direkte ud af London.
-Jeg gik hele lørdag nat. -Hele natten? I mørket?
Jeg kunne ikke se en hånd for mig.
De må være den fødte opdagelsesrejsende.
Jeg forsøgte at gå efter Nordstjernen, men jeg for vild.
Nordstjernen drejer rundt i cirkler, og vi drejer med.
Men hvorfor? Hvorfor gjorde De det?
Jeg ville bare gå. Jeg ville ud.
Jeg har læst "Richard Feverel".
-Han går også om natten. -I skoven i månelyset.
-Hvordan er det smukke sted nu? -Jeg ved, hvad du mener.
"Skoven dryppede glitrende."
Jeg henter den.
Kapitlet hedder "Naturen taler".
Hvor kommer Deres familie fra?
-Fra London. -Før det, mener jeg.
-Eller har de altid boet i byen? -Nej, i Shropshire. På landet.
-De var landarbejdere. -Forstår De det så?
Det var Deres forfædre, der kaldte.
Her... "Richard hastede fremad."
"Et gråt lys tegnede daggryet efter uvejret."
-Så De daggryet? -Ja, det blev pludselig lyst.
-Var det smukt? -Nej.
Det var bare gråt.
Jeg var dødtræt og sulten.
Når man går, vil man også have mad om natten. Jeg havde kun cigaretter.
-Bast har ikke forstand på penge. -Penge er meget lærerige.
-Hvor materialistisk. -Giv ham penge. Giv Bast penge.
-Inden længe mister han sin sjæl. -Så må han have nogle penge.
Hvad mener du, er det vigtigste i verden?
De ting man selv sætter højst, tror jeg.
-Så som kærligheden? -Eller Oxford, for folk som Tibby.
Henry Wilcox.
Sikke en overraskelse. Jeg hørte jer tale om kærligheden.
Vi fortsætter en alvorlig diskussion.
Vi er medlem af en klub, hvor vi diskuterer forskellige ting.
Hvordan har De det? Jeg troede, De var på Howards End.
Det er lejet ud. Vi bor i Mayfair nu.
Forestil Dem, De var millionær. Men det er De vel.
Vi kender en ludfattig, men meget intelligent ung mand.
Hvordan ville De hjælpe ham?
-Hvad laver han? -Han er kontorist hos...
-Porphyrion Brandforsikring. -Porphyrion?
Miss Schlegel...
Jeg ville råde ham til at komme væk derfra hurtigst muligt.
Mellem os... De er underforsikrede og kommer for fogeden inden jul.
De går altså konkurs.
-Hørte du det, Helen? -Mr Bast må finde et andet job.
-Jeg håber, det lykkes. -Hellere det end at vente og se?
Det er nemmere at finde noget andet, så længe man er i arbejde.
Jeg sladrer, men den slags påvirker en arbejdsgiver. Sådan er mennesker.
Ikke os. Vi antager arbejdsløse. Som f.eks. rengøringshjælpen.
-Hvordan er han? -Ikke for god.
-Er det svært at få kontorarbejde? -Meget svært.
Hvor er det synd for Howards End. At De ikke bor der, mener jeg.
Jeg ved, hvor meget huset betød for Deres hustru.
Det er forbundet med visse ulemper.
Tror De, De kunne hjælpe vores ven med et nyt job?
Vi har kun få ledige stillinger. Og når der endelig er én...
-...er der altid mange ansøgere. -Naturligvis.
Det har været en fornøjelse. Jeg håber, jeres ven finder noget.
Han fik nok pludselig travlt.
De fandt muligvis vores brev en smule underligt.
-Vi udtrykker os bare for meget. -Jo mere, jo bedre.
-Damer lyser enhver samtale op. -Ja, vi er ægte solstråler. Værsgo.
De arbejder hos Porphyrion, ikke?
-Er det et solidt foretagende? -Et stykke kage eller en småkage?
-Hvad mener De med solidt? -Vi har hørt, det går konkurs.
En af vores venner mener, det er underforsikret.
-Og at De bør finde noget andet. -Deres ven tager fejl.
-På en måde. -Hvad mener De?
-Han har ikke helt ret. -Men delvist?
Bed Deres ven passe sig selv.
Mr Wilcox og miss Wilcox.
Hvilken overraskelse!
-Kom indenfor. -Undskyld, vi kommer uanmeldt.
-Kom og leg med hvalpene, mr Bast. -Mr Wilcox, det er mr Bast.
-Er de ikke søde? -Jeg må gå.
-Kom igen en anden dag. -Nej, jeg kommer ikke mere.
Det var uhøfligt. Hvorfor siger De den slags?
Jeg troede, De inviterede mig, så vi kunne tale sammen.
Men De udspørger mig om mit arbejde. "Ja, inviter ham. Udspørg ham."
Kommer vi til ulejlighed? Skal vi gå igen?
Gå med, Helen. Forklar ham det.
Hvad skulle det forestille?
Jeg burde ikke være kommet. Den slags bliver altid ødelagt.
Men det gør mennesker ikke.
Forstå det dog. Vi ville advare Dem. Vi var urolige for Dem.
-Hvorfor skulle I være det? -Fordi vi synes om Dem.
Fæhoved.
-De behøver ikke at skælde ud. -Jo, nok når De er så dum.
Det er alvor.
Vores ven sagde, De skal finde noget andet nu. Vil De gøre det?
-Jeg vil tænke over det. -Nej, gør noget.
Søg mens De stadig er i arbejde.
Lov mig i det mindste det. Vil De ikke nok?
Udmærket. Tak, miss Schlegel.
Kom, når De har fundet noget andet. Også ellers. De må ikke sige nej.
Husk Deres paraply, ellers har vi bare stjålet den igen.
Vær forsigtig. De må ikke lukke den slags mennesker ind.
Vi havde selv indbudt ham. Vi ville tale med ham og hjælpe ham.
Ikke kun praktisk.
De er alt for venlig. Den slags bliver udnyttet.
-Jeg kender verden og hans type. -Han er ingen type, mr Wilcox.
Han er en speciel, ung mand. Han har noget over sig.
Han vil have noget bedre, end det han har.
Han har en form for romantiske ambitioner.
Deres syn på ham er meget romantisk, miss Schlegel.
Evie...
De skal have et minde om min hustru. Som tak for Deres venskab.
Tusind tak. Sikke en venlig tanke.
-Hun ønskede det. Hun tilbad Dem. -Hvor smuk! Er De sikker?
Det 18. århundrede? Det er krystal. Tusind tak. -Også til dig, Evie.
-Hvordan ser hun ud? -Som en gammeljomfru.
Gud ved, hvad far ser i hende. Hun snakker og snakker. Der er hun.
Det er min forlovede, Percy Cahill.
God eftermiddag.
-Jeg ventede ikke at se Dem. -Jeg gik ind og holdt bordet.
Tumler De stadig rundt med Deres unge kontorist?
-Jeg håber, De er sulten. -Jeg er hundesulten.
Hvad vil De have?
Fiske-tærte.
-Den er ikke specielt god her. -Så kan De vælge noget til mig.
Roastbeef, Yorkshire pudding og...
...cider. Det er det bedste her.
Et morsomt sted engang imellem. Så gennemført engelsk.
Jeg har lavet en liste over tingene. Der er over 300 ting alene i stuen.
Og så har jeg ikke talt bøgerne med. Hvad skal jeg dog gøre?
Alt det løsøre gør folk til nomader.
Vi går tilbage og bliver et bagagefolk.
Giv altid forskæreren drikkepenge. Giv alle drikkepenge, er mit motto.
-Det gør livet menneskeligt. -Og de husker en.
-I Østen bliver man huske i årevis. -Har De været der?
I Grækenland og Levant. Og jeg er ofte på Cypern.
-Et par piastre gør underværker. -Hvor kynisk.
-Nej, blot realistisk. -Hvordan vil De have Deres kød?
-Du bryder dig ikke om ost. -Jeg elsker ost.
-Du sagde noget andet. -Du lyver, Percy. Du rødmer.
-Det passer ikke. -Jo, dine ører er røde.
Miss Schlegel spørger, om jeg vil være hendes ejendomsmægler.
-Til september. Jeg kan intet finde. -Ved du noget om noget, Percy?
Ikke direkte.
Kunne vi blot få Howards End.
-Det er desværre udlejet. -Kan De ikke sætte lejerne ud?
Vi er rådvilde. Jeg er rådvild, mr Wilcox.
Et godt råd: Udvælg området, sæt prisen og stå fast.
Det var sådan, jeg fandt Jewsy Street og Oniton Grange.
Jeg skal nok se efter noget til Dem.
Vil De det?
Vil De virkelig? Hvor er det venligt af Dem.
Men vi er meget kræsne. Det er ikke spor morsomt at hjælpe os.
Men det er en udsøgt fornøjelse at hjælpe miss Margaret Schlegel.
Tak skal De have.
Kære miss Schlegel. Tør jeg bede Dem bryde op og komme til London-
-hvor De er meget savnet. Det er meget vigtigt.
Vil du afbryde ferien? Vi har jo ikke været nogen steder.
-Ikke engang ved Nine Barrows Down. -Jeg kommer snart tilbage.
Jeg rejser i dag. For at leje det hus.
-Hvilket hus? -Mr Wilcox'. Vær nu ikke så dum.
"Grundet omstændighederne..." Hans datter Evie skal giftes.
"...er huset for stort og kan lejes ud for et år ad gangen." Perfekt.
Mr Wilcox er kedelig. Vi kender andre, mere interessante personer.
De skaffer os ikke et hus.
Jeg glemmer aldrig den forfærdelige Charles.
Min eneste trøst er, at jeg kunne være jer piger til nytte.
Og nu vil jeg gøre mig nyttig.
-Her er så balsalen. -Du milde...
-Synes De om den? -Den er smuk. Det kan selv jeg se.
Men nu da Evie altid er hos sin forlovede...
-...kan jeg ikke fordrage stedet. -Det vil nok blive ensomt for Dem.
-Føler De Dem nogensinde ensom? -Det kommer jeg til. Meget.
Det er fortvivlende at skulle forlade ens gamle hjem.
Der må være meget højt til loftet.
Der er mindst ti meter. Femten, måske. Eller mere.
Miss Schlegel...
De er her under falske forudsætninger.
Jeg vil tale med Dem om noget meget vigtigere.
Kunne De mon overtales til...
-Det er muligt at... -Jeg forstår.
Miss Schlegel...
Margaret.
-De forstår det ikke. -Jo, det gør jeg.
-Jeg beder Dem blive min hustru. -Det ved jeg.
-Er De stødt? -Hvorfor skulle jeg dog være det?
-Skulle jeg have skrevet først? -Nej, jeg skriver til Dem.
-Tak. -Ingen tak. Jeg takker Dem.
Skal jeg sende bud efter vognen?
Hvis De vil være så venlig.
Hun kommer ikke indenfor min dør.
-Jeg kan ikke gøre for det. -Selvfølgelig kan du det.
-Du fraterniserede de piger. -Det er ikke piger.
Og det kunne jeg ikke drømme om. Far bad mig invitere hende ud.
-Jeg stoler heller ikke på far mere. -Nu vågnede den lille.
Miss Schlegel har spiddet os.
Hun var altid ude efter Howards End. Og nu får hun sin vilje.
Det er ikke retfærdigt.
Bryd din forlovelse. Så bryder jeres far måske også med hende.
-Pjat, Dolly. -Jeg gifter mig hurtigst muligt.
-Så kan far gøre, som han vil. -Hun indtager min moders plads.
-Bare tanken... -Jeg kunne kradse hendes øjne ud.
Lad mig prøve, Dolly.
Det hjælper ikke at snakke. Vi må se at få det bedste ud af det.
Men jeg holder øje med familien Schlegel.
Og hvis deres kunstneriske dyriskhed tager overhånd-
-skal jeg nok kalde dem til orden. Ja, med fynd og klem.
Jeg har også fået et brev. Et grimt brev, som vi må tale om.
Det handler om Howards End. Lejerne er flyttet.
De prøver at fremleje huset. Hvad ler I af?
-Har du snakket med Helen? -Om hvad?
-Vær sød og gør det. -Hvorfor?
-Jeg synes, I skal være venner. -Vi kommer fint ud af det sammen.
De kan ikke fremleje det. Se selv. -Det bliver flot.
-Især det. Fingerbølplante. -Digitalis.
Det lyder som et nys.
-Gode nyheder fra mr Bast! -Virkelig? Dejligt.
Så er vi her alle sammen.
Han arbejder i Dempsters Bank nu. Du fik ham væk fra Porphyrion.
Et godt firma, Porphyrion. Jeg skal til Howards End. Tager du med?
-Et godt firma? -Gerne.
-Hvad med i morgen? -Nej, det går ikke.
-Du sagde, de ville gå konkurs. -Gjorde jeg?
Det gik skidt for dem dengang.
Men det er vendt på det sidste. -Hvorfor kan du ikke i morgen?
-Jeg kan ikke tage fra tante Juley. -Han sagde, de ville gå konkurs.
Det kan vi snakke om senere.
Så havde mr Bast ikke behøvet at tage et nyt job til en mindre løn.
Kære Helen, det gør mig virkelig ondt for din kontorist.
Men det er en del af livets kamp.
-Han bliver fattigere og fattigere. -Det kan man ikke gøre for.
-Kan ingen gøre for noget? -Det sagde jeg ikke. Du overdriver.
Jeg snakker med din tante.
-Et godt råd, Helen... -Jeg vil ikke have flere råd.
Bliv ikke sentimental overfor de fattige. -Sørg for det, Margaret.
De fattige er fattige. Det er synd for dem, men sådan er det bare.
Jeg snakker med tante Juley om i morgen.
Det gør mig ondt for mr Bast, men du må ikke være så uhøflig.
-Du hørte det selv. -Og du har muligvis ret.
Men Henry er min kommende mand. Jeg må støtte ham.
Hvorfor er du så bitter?
Fordi jeg er gammeljomfru.
Men kæreste...
Margaret kan forklare det.
-Du rejser da vel ikke i morgen? -Jo, vi må af sted.
Jeg skal ordne noget på Howards End. Mine ting angår også Margaret nu.
Det er altså det berømte kontor? Jeg troede, det var mere afrikansk.
Spyd og skind. Men det er måske den mere koloniprægede del af det?
-Vil du stadig bo i det gamle hus? -Det afhænger af.
-Hvornår gifter du dig med mig? -Du gør mig helt rundt på gulvet.
Jeg håber, at min hustru...
...byder på frokost, når du har kigget på Howards End.
-Jeg kan næsten ikke vente. -Jeg ved ikke, hvordan det ser ud.
Lejeren er flyttet uden så meget som at gøre rent.
Ja, jeg har vist en høne at plukke med ham. Jeg har en idé, Margaret.
Opbevar dine møbler på Howards End indtil du har besluttet dig.
-Mener du det? -Er det en god idé?
Kun indtil Helen og Tibby har fundet et sted, Charles.
Bare du nu ikke bliver skuffet. Der er ikke ret meget plads.
-Vi har aldrig følt os tilpas der. -Bestemt ikke.
-Jeg har glemt nøglerne. -Så må vi tilbage.
Sæt mig af her. Så venter jeg.
Få et glas mælk på gården. -Sørg for det, Henry.
-Hvorfor nu det? Hvor er den? -Hos den lille, måske.
Goddag.
-Jeg troede, De var Ruth Wilcox. -Jeg? Mrs Wilcox?
De går ligesom hende...
...rundt i huset.
Henry?
Jeg har fundet tænderne. Svinetænderne.
Svinetænderne i barken. Se selv her.
-Her. -Utroligt.
-Barken hjælper imod tandpine. -Lad være...
Det må du da vide.
Forskrækkede miss Avery dig? I piger er så nervøse.
Troede du, hun var et spøgelse? Hun tror, Howards End er hendes.
-Har hun altid boet der? -Ja, ligesom mrs Wilcox.
Var de ikke veninder i gamle dage?
Mrs Wilcox' broder, eller også var det hendes onkel-
-tilbød miss Avery ægteskab, men hun sagde nej. Forestil dig det.
Hun var nær blevet Charles' tante. Det var god, ikke? Charlies tante.
Det må jeg drille ham med.
Hun er vild med Howards End. Hvad mon hun gør med dine møbler?
Hun smider dem nok ud. Eller også tager hun dem til Howards End.
-Hvem taler jeg med om en stilling? -Hvilken stilling?
-Jeg har hørt, De søger. -Ikke nu.
Jeg mente nok, det var Dem. Hvordan har De det?
Hvorfor kom De aldrig igen?
-Arbejder De ikke hos Dempster? -Ikke mere.
Jeg fik min afsked.
De skulle indskrænke. Og de nye måtte gå først.
Jeg har spurgt om arbejde her. De kigger sådan på en.
Som om man er en tyv. Og hvorfor skulle man ellers være arbejdsløs?
Det er vores skyld.
De sagde op på grund af os og Mr Wilcox, hvis datter skal giftes.
De holder en dyr fest i Shropshire. Jeg kunne slå ham ihjel.
Mord bliver afsløret. Det duer ikke.
-Hvordan går det med læsningen? -Han skylder Dem et job.
-Sikke en masse smukke huse, du har. -Oniton Grange.
-Jeg vil af med det. -Hvorfor?
Her er hverken vildt eller fisk. Det er den forkerte del af Shropshire.
-Er det familiemedlemmer? -Nej, de fulgte med huset.
Den forrige ejer rejste til Italien.
Malerierne skulle være gode. Også det deroppe.
Meget flot. Han ligner dig.
Nu går vi ned i kælderen.
Her er fugtigt, ikke?
Har De nok is?
Det er et problem med børnene.
Charles arver Howards End. Og jeg vil ikke snyde de andre.
-Med hensyn til penge, mener du? -Netop.
Vi når aldrig igennem al den vin. Hvor meget har du egentlig?
-Om året. Jeg har 600. -Min indtægt?
-Ved du det ikke? -Naturligvis.
Eller vil du ikke sige det?
Del det i ti dele. Hvor mange dele får Charles, Evie og Paul så?
-Giv blot det hele væk. -Dig kan man ikke narre, vel?
-Hun får nok også snart det her. -Hun har bare sine møbler der.
Hun har fået en fod indenfor.
Hvordan skal det gå os, Dolly? To små børn...
Er du ikke glad for det med barnet?
Meget glad.
Men det bliver ikke nemt.
Far har en god vilje, men penge er ikke elastiske.
Og hvis Evie får børn... Eller far selv.
Hvem der?
Saksere eller keltere?
Det gik som smurt.
Som en audiens, sagde Lady Edser.
Du klarede det fint. Jeg er meget stolt af dig. Tak.
Det var en stor succes.
-Hvem er de mennesker? -Nysgerrige fra landsbyen, måske.
Smut du bare. Så tager jeg mig af dem.
-Hvad er der galt? Er Tibby syg? -De sulter!
-Hvem? -Familien Bast.
Han er arbejdsløs. Fyret. Han måtte gå som den første.
-Vi har ruineret ham. -Er du blevet vanvittig?
Det her går ikke. De sulter, og I smider om jer med penge her.
Har du hentet to udhungrede mennesker fra London til Shropshire?
-Toget havde spisevogn. -Teatralsk nonsens. Hvor vover du?
Du ødelægger Evies bryllup med din tåbelige menneskekærlighed.
Det er en skandale. Og jeg må forklare: "Det er bare min søster."
-Med to snyltere på slæbetov. -Vi vil tale med mr Wilcox.
Dette er en sær situation, mr Bast. Hvad mener De selv?
-Mrs Bast er her også. -Goddag.
-Hun besvimede i toget. -Hvor trist. Vil De ikke sidde?
Vi vil ikke trænge os på. Men De har altid være så venlig.
Min søster er gået for vidt.
Byd dem på noget, Helen. -Spis noget, mrs Bast.
Jeg vil gerne hjælpe dem. Det er på en måde vores ansvar.
-Og mr Wilcox'. -Fortsæt sådan og jeg gør det ikke.
Hvis du diskret bringer dem hen på hotellet, som mine gæster-
-taler jeg med Henry om et job. På min måde. Ikke mere råben op.
Godt, det lover jeg.
Tag dem med hen på "The George". Jeg vil gøre mit bedste.
Du har fået sværere ved at beherske dig med alderen. Tænk over det.
Gør noget ved dig selv, ellers får vi ikke et lykkeligt liv.
Lad os spise et stykke kage.
Mr Wilcox har sørget for de skønneste ting.
Vil De have jordbær?
-Jeg reserverer værelser. -Gør Dem intet besvær. Vi tager med.
-Bliv her dog. -Der er så meget budding.
-Mrs Bast er træt. -Jeg er sulten.
-De kan måske hente hende? -Kan du klare dig selv?
Charles?
Se lige der.
Hvem er det? Med det lyserøde sjal.
Charles Wilcox. Goddag.
Brud eller brudgom?
Det var en fornøjelse.
Champagne?
Helen? Her?
Jeg troede, hun så ned på bryllupper.
-Hvor er hun? -På "The George".
Hotellet? Det var da ikke nødvendigt.
-Hun havde to protegeer med. -Åh ja, hendes protege.
De er velkomne.
Jeg vil gerne snakke med dig om dem lidt senere.
-Det er bedre nu. -Mener du det?
-Hvis det ikke varer for længe. -Højst fem minutter.
Men der er en hage ved det.
Du må skaffe manden en stilling på kontoret.
-Hvad er hans kvalifikationer? -Han er kontorist, tror jeg.
-Hvor arbejdede han før? -I Dempsters Bank.
-Hvorfor rejste han? -De skulle indskrænke.
Udmærket, jeg skal prøve.
Men lad det ikke blive en vane. Jeg kan ikke hjælpe enhver protege.
Naturligvis ikke. Men han er et specielt tilfælde.
Det er protegeer altid.
Jøsses dog, det er jo Henry.
-Goddag, Henry. Tænk, at du er her. -Mrs Bast er en smule træt.
-Hun er fuld. -Kan du ikke huske Jacky?
Skal du ikke sige goddag, Henry?
-Kender I hinanden? -Nej.
Om jeg kender Henry? Hvem kender ikke Henry?
-Vi har moret os meget sammen, ikke? -De er fuld!
Henry?
Er du så tilfreds? Nu forstår jeg din interesse. En nydelig fælde.
Vores forlovelse er hævet.
Gør Dem ingen ulejlighed. Jeg kan selv.
Lad nu bare mig.
-Det er altså det? -Hvad mener du? -Tak.
Hvad sagde De?
Henry og jeg var uenige, men han har vist tilgivet mig.
Det kan vel ikke være så svært.
Jeg må gå. Ellers kommer vi for sent. Tak for en dejlig dag.
Og vejret har behandlet os venligt. En dejlig dag. Endnu engang tak.
God tur.
Farvel, Dolly. Pas nu på dig selv.
-Åh, jeg glemte min hat. -Den er her, far.
Og damerne er allerede på plads. Luk døren, så kører vi.
Kør så bare.
Hvad er der galt, Jacky?
-Det var et chok at se ham. -Hvem?
Det siger jeg ikke.
Hvad glor I på?
Henry...
Se på mig, Henry.
Du var altså hendes elsker?
-Hvor diskret. Ja, det var jeg. -Hvornår?
-For ti år siden!
Undskyld. For ti år siden.
Men kæreste.... Det får ingen indflydelse på os.
Enhver mand forfalder til synd.
Tror du det, Margaret?
Du med dine høje idealer og fine bøger. Hvad ved du om mænd-
-og fristelser?
Nok om det. Jeg har allerede sagt for meget.
Det var på Cypern. Jeg var ensom.
-Du tilgiver mig aldrig, vel? -Jeg har tilgivet dig.
Jeg kunne finde en undskyldning, men det gør jeg ikke.
Så taler vi ikke mere om det. Det ligger bag os.
Kan du virkelig tilgive mig?
Nu ved du, jeg ikke er nogen helgen. Tværtimod, faktisk.
Tværtimod.
-Hvor er de nu? -På "The George".
De må rejse i morgen. Jeg vil ikke have noget sladder.
Og Helen hører til hos os. Ikke på et hotel med... det rak.
Skriv et brev til hende. Burton kan aflevere det.
Burton!
Tag hen på "The George" med et brev. I støjer for meget.
Henry kan desværre ikke gøre noget for mr Bast.
Han finder ikke, at vi skal bekymre os om folk af deres slags.
Konen sad fuld på plænen. Send dem af sted i morgen tidlig-
-og kom selv herhen.
Det er hans ord. Ikke Margarets. Smid det på ilden.
Lad os være. Bland dig udenom.
Bland mig udenom hvad?
Hvad er der galt? Vis mig i det mindste lidt tillid.
Mr Wilcox kender Jacky fra før. Fra Cypern, da hun var 16.
Jeg sagde, det ikke var noget for dig.
Fortsæt. Hvad lavede hun på Cypern?
Hendes far arbejdede der. Hun tog derud, da hendes moder døde.
Så døde han. Han druknede, fordi han ikke kunne svømme.
Jacky måtte klare sig selv, indtil hun kunne rejse hjem.
Jeg behøvede ikke at gifte mig, men det gjorde jeg.
Min familie var imod, men jeg gjorde det alligevel.
Jeg havde lovet det.
Ellers var hun fortabt. Efter Wilcox.
Det vil aldrig nogensinde falde ham ind, at han har gjort noget galt.
Han har intet her. Og intet her.
Du er lige modsat. Du tror på det personlige ansvar.
Godt nok. Men hvad gavner det Jacky og jeg?
Jeg har trukket hende med ned i fattigdom.
-Du finder en anden stilling. -Du aner ikke, hvad du snakker om.
De rige kan altid forsøge sig i et andet fag.
Men bliver folk som os arbejdsløse, når vi er over 20, er vi færdige.
Jeg vil gøre alt for at hjælpe dig.
Så hjælp med at ro. Jeg er træt.
Du er den eneste, der nogensinde har hjulpet mig.
Ved at få dig til at sige op på et falsk grundlag?
Ved at være den, du er.
Den slags læser man kun om i bøger.
-Og de er ikke virkelige. -Jo, det er de netop.
Når det går galt for folk, er der stadig musik og mening.
Det er for de rige. Det er deres underholdning efter middagen.
Det hele er ødelagt for dig, ikke sandt?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Eller hvad jeg skal sige til Meg.
Jeg vil ikke se hende, og jeg vil ikke hjem.
På grund af Wilcox og den dame, du påstår, han har forført?
Hils Meg fra mig og sig, jeg tager til Tyskland.
-Til München. Eller til Bonn. -Det er nemt.
-Slap jeg blot for hendes bryllup. -Gifter hun sig virkelig med Wilcox?
-Efter alt dette? -Tag du hellere til Tyskland.
Det er Martlett med desserten. Må jeg hente den?
-Skal jeg rydde af? -Ikke endnu. Senere.
Jeg mener, vi skylder familien Bast en form for erstatning.
-De mennesker igen? -Igen, ja.
Hvem skal ellers betale? Jeg sætter et beløb ind på din konto.
Det skal du give dem, mens jeg er bortrejst.
Jeg vil aldrig glemme det, hvis du hjælper.
-Hvor meget? -Femtusinde pund.
En håndfuld småpenge og nogle tæpper gavner dem ikke.
-Folk vil tro, jeg er sindssyg. -Folk kan tro, hvad de vil.
Men du ruinerer dig selv på grund af en grille.
-Jeg ventede ikke, du ville forstå. -Jeg forstår ikke nogen.
Men vil du gøre det?
Det vil jeg vel.
-Bed din broder sende ti pund. -Plus et langt foredrag?
-Din søster sendte da fem. -Så hold dog op!
Hvorfor råber du af mig?
Kan du ikke se, jeg har travlt?
Kære mr Schlegel.
Jeg har modtaget Deres brev samt en check på femtusinde pund.
Tak, men jeg har ikke brug for dem, så jeg returnerer hermed checken.
Med højagtelse, Leonard Bast.
Undskyld...
Jeg har arbejdet her i fire år.
-Er her mon en ledig stilling? -Nej, desværre ikke.
Her vil personalet få glæde af centralvarmen-
-det får de ikke her. Det er arkitektens forslag.
-Gid det hele var færdigt. -Vi når det nok.
Jeg er træt af at bo i London. Jeg bliver ikke yngre.
Jeg kan sagtens undvære teatret og diskussions-klubberne...
Mr Shaw, mr Wells og alle de andre utopier.
Jeg savner træerne, bjergene og engene.
-Og mine egne ting. -De står trygt på Howards End.
Det er jeg glad for, men jeg vil gerne have dem i vores hjem.
I det mindste min stol. Gud ved, hvad Tibby gør med sin.
Eller Helen.
Hun har sendt et kort mere.
Stadig fra den samme adresse i Bayern.
-Men nu vil hun til Italien. -Kommer hun aldrig hjem igen?
-Hvor længe har hun været væk nu? -Fire måneder og tre uger.
Din søster er underlig. Det har hun altid været.
Hvad er det?
-Hvad læser du nu? Teo... -Teosofi.
Madame Blavatsky.
En kløgtig lille dame.
Det er det, jeg mener. Helen bliver forvirret af at læse den slags.
Min Margaret holder rede på tingene.
Hvilke ting?
Om mænd og kvinder og den slags. Hvem der er hvem og hvad.
Hvad er det?
De glemte noget, mr Schlegel.
Annie...
Et mere.
Men ikke noget brev.
Det er næsten som om, Helen ikke lever mere.
De postkort og telegrammer er ikke rigtigt fra hende.
-Du ødelægger den. -Så tag den på.
M.J. Schlegel, The Rise, State Fleming, Devon.
Kære Meg. Kommer til London på torsdag.
Giv besked om det går frem eller tilbage med tante Juley.
Kærlig hilsen til de syge og til dig. Helen.
Havde du blot selskab på dine vandreture.
Jeg har Tibby, tante Juley.
Og det varer ikke længe...
...før du er på benene igen.
-Hvornår kommer Helen? -Snart. Hun må være i London nu.
-Hun er i London. -Men?
Hun spørger, om tante har det bedre. Sig nej, så kommer hun.
Jeg vil ikke lyve. Helen skal nok komme.
Kære Helen. Tante er bedre og vil gerne se dig. Ligeså vil jeg. Meg.
Må til Tyskland. Giv besked om vores bøger og møbler. Helen.
-Hvorfor skal hun allerede tilbage? -Det forklarer jeg om lidt.
At hun ikke engang kommer...
Laver kokken makrellen ordentligt? Ellers er Tibbys dag ødelagt.
Makrellen var perfekt. Det sagde Tibby selv.
Er det stadig det med Henry og mrs Bast? Milde himmel...
Hvor sygeligt. Jeg tilgiver ham, og hans svigerinde vil ikke se ham.
Jeg fatter det ikke. Ikke engang selv om det er Helen.
Hun overdriver altid. Vi har altid ligget under for hende.
Det her er anderledes. Det virker som en slags sindssyge.
Som om hun var sindssyg.
Nu har du sorte ringe under øjnene igen. Det er strengt forbudt.
Du må ikke se ligeså gammel ud som mig.
-Du har ikke forstået os. -Det har jeg vist ikke.
Det handler om, at vores søster muligvis er sindssyg.
Kom indenfor. Vi har problemer igen. Kan du mon hjælpe os?
Nej, desværre. Hvad handler det om? Vi er alle en smule sindssyge.
Vores søster har været i landet i tre dage og vil ikke se os.
Vi kender ikke hendes adresse. Hun besvarer aldrig vores spørgsmål.
Vi modtager kun telegrammer.
Du vil altså snakke med hende?
Nemt nok. Vil hun have sine bøger? Send hende ned til Howards End.
Så kan du tilfældigt opsøge hende. Forhåbentligt fejler hun ikke noget.
Du har jo en bil til rådighed. Du kan nemt køre hende til lægen.
-Det er umuligt. -Hvorfor?
Helen og jeg taler ikke-
-med hinanden om den slags, hvis du forstår, hvad jeg mener.
Du har betænkeligheder, og det forstår jeg godt.
Jeg er selv meget samvittighedsfuld.
-Men er hun virkelig sindssyg... -Det er hun ikke.
-Det sagde du selv. -Men ikke når du siger det.
-Hold Howards End udenfor, far. -Hvorfor, Charles?
Hele huset står på den anden ende. Vi vil ikke have mere roderi.
Hvem er "vi"?
Svar mig. Hvem er "vi"?
I må have mig undskyldt. Jeg kommer altid til ulejlighed.
Nej, Charles.
Send et telegram.
Kom så.
Den opførsel går ikke, Charles.
Margaret er for venlig til at lade sig genere, men det generer mig.
Dine bøger er på Howards End. Miss Avery er der mandag klokken 15.
Vi må ikke forskrække miss Schlegel.
Hun har problemer med nerverne. -Ikke sandt, Margaret?
Er hun ellers normal?
Hun er ret overspændt. Musikalsk, litterær... Men en dejlig pige.
-Kan det være medfødt? -Nej.
-Arveligt? -Nej.
-Margaret? -Vent lige her, Henry.
Skynd dig at gå ind, skat.
Hun klarer det. Gå bare tilbage til bilen.
Jeg får snart brug for din hjælp, men nu må jeg være alene med Helen.
-Er du sikker? -Ja, min kære.
-Hvad laver vores møbler her? -Det er en fejltagelse.
Tæppet passer fint. Jeg sender bud efter mælk, og vi skal bestille kul.
Det er en fejl. Vi skal ikke bo her. Det er ikke vores hus.
Hun er vist lidt småskør, tror jeg.
Det gør mig ondt, Helen.
-Jeg havde ikke... -Du har lokket mig i en fælde.
-Vi troede, du var syg. -Nej, men jeg venter barn til juni.
Er der fri bane? Jeg må af sted. Jeg tager til Tyskland i morgen.
-Hils tante Juley og Tibby. -Lad mig tage den.
Pudsigt at vores tæppe passer her.
Sablen passer også fint.
Den er blevet pudset.
Jeg skal nok bære den.
-Jeg forstår, du ikke sagde noget. -Jeg ville være alene. I Tyskland.
Hvad med Tibby?
Jeg alene har ansvaret for mig selv og mit barn. Det vil jeg have.
-Leonard ved ikke noget. -Leonard?
Leonard Bast?
Hørte du nogensinde fra ham igen?
Jeg aner ikke, hvad han laver, og hvordan det går med dem.
Jeg har ét spørgsmål. Bar din søster en vielsesring?
Nej.
-Det er angående Howards End. -Sæt dig ned.
Margaret?
Hvad hedder manden, der forførte hende?
-Enhver formodning kan hjælpe os. -Hvem "os"?
-Jeg har sendt bud efter Charles. -Det var ikke nødvendigt.
Hør her, skat...
Vi står på din søsters side. Hendes gode navn kan endnu renses.
Skal hun gifte sig med sin forfører?
Og hvis han allerede er gift? Den slags sker.
Så må han bøde for sit fejltrin.
Fald til ro.
Jeg må tale med dig. Hør godt efter.
Kom her.
Se på mig. Hvad er der i vejen?
Må jeg stille mit spørgsmål nu?
Helen rejser til Tyskland i morgen.
I nat, hvis du tillader det-
-vil hun gerne sove på Howards End.
Du godeste!
-Hvorfor netop der? -Det er en sær anmodning.
-Men du kender gravide kvinder. -Hvis det havde været hendes hjem...
Helen er ikke knyttet til Howards End. Hvorfor? Hun bliver forkølet.
-Kald det en grille. Hun vil gerne. -Én nat fører til flere.
-Så rejser hun aldrig igen. -Ville det være så slemt?
-Huset tilhører Charles. -Nej, det er kun for én nat.
-Jeg bliver hos hende. -Umuligt. Du må snakke med Charles.
-Hvad har Charles med det at gøre? -Han er den kommende ejer.
-Hvad mener du? Svar mig, Henry. -Tænk på Dolly og tjenestefolkene.
Vil Helens tilstand skade din ejendom?
Jeg vil hjælpe din søster, men jeg kan ikke lade som ingenting.
-Det er i strid med min stilling. -Du bliver af med hende i morgen.
Natten vil hun gerne tilbringe i dit tomme hus.
Må hun det? Giver du min søster din tilladelse?
Vil du tilgive hende...
...således som du selv er blevet tilgivet?
-Jeg selv? -Svar mig, Henry.
Hun sover på hotellet. Jeg må tænke på mine børn og min afdøde hustru.
Du nævner mrs Wilcox.
Må jeg så til gengæld nævne mrs Bast?
-Du er ikke dig selv. -Jo, Henry.
Jeg tilgav dig din elskerinde. Men du sender min søster bort.
Vær dog ærlig. Indrøm, at du ikke er et hår bedre end Helen.
Jeg siger det igen. Din søster overnatter ikke på Howards End.
Er det forstået?
Jeg ville myrde den mand. Men du begraver dig bare i dine bøger.
Og i det her roderi.
-Du er ligeglad med din søster. -På ingen måde.
Jeg udtrykker det blot anderledes. Jeg har andre manerer.
Jeg er sandelig glad for mine.
Og for at jeg ikke har studeret, hvis det er den slags, man lærer.
Hør her. Du ved åbenbart ikke ret meget om din søsters liv.
Ved du, hvem...
Har du slet ingen mistanke?
Har hun aldrig nævnt nogen?
Ja eller nej? Du fortier noget.
Hun har snakket om en ven ved navn Leonard Bast.
Kender du ham?
Har du haft noget med ham at gøre?
-Sikke en familie. Stakkels far. -Stakkels mine søstre, mener du.
De er bestilt til eftersyn.
Lige et øjeblik.
Undskyld, jeg søger miss Schlegel.
Leonard Bast. Jeg har aflagt besøg før. Er miss Schlegel hjemme?
-Eller mrs Wilcox? -De er på Howards End.
-Hvor er det? -I Hilton, ikke langt fra stationen.
Er der noget galt?
-Jeg henter Dem et glas vand. -Nej, tak.
-Tag dem nu. -Af sted med Dem.
Du skal ikke tro, at min hustru og jeg har skændtes.
Hun er nervøs, og det er naturligt.
Jeg spekulerer på noget af langt større betydning: Ejendomsretten.
Huset tilhører mig, og det bliver dit en dag.
Siger jeg, der ikke skal bo nogen på Howards End, mener jeg det.
Jeg skal altså køre derud i morgen?
Sig at du handler på mine vegne, og at de straks må rejse.
Gå i seng. Klokken er mange.
Er der noget, jeg kan gøre for dig?
Nej, det er der ikke. Tak, min dreng.
Godnat.
Det er bare toget.
Len?
Har du ondt igen?
-Du er jo allerede klædt på. -Jeg går ud en lille tur.
-Farvel, Len. -Farvel, Jacky.
Vi ses senere.
Så du daggryet?
-Var det smukt? -Nej.
Det var bare gråt.
-Ved De, hvor Howards End er? -Det er her.
Mange tak, Charles. Der står to kasser bøger inde i...
Miss Schlegel, mrs Wilcox... De har nok glemt mig.
Nej, mr Bast.
-Hvor er Deres søster Helen? -Hvem er det?
Leonard!
Så det er Leonard Bast?
De har trukket en kvinde ned i dyndet.
-Giv mig min stok. -Hold op. Det her klarer vi selv.
Kom an!
De mener altså, det var et hjerteanfald?
Jeg må afvente ligsynet.
Men det kunne meget vel være min diagnose.
De har sikkert ret. Jeg rørte ham næppe med sablen, før han faldt om.
Undskyld, hvilken sabel, mener De?
Den ligger inde. Følg med.
Deres fars gamle, tyske sabel.
-Jeg slog kun med den flade side. -Kun én gang?
En gang, måske to gange.
Bliver De i Hilton, mr Wilcox?
Så længe De har brug for mig.
Og mr Charles Wilcox. De må blive til undersøgelsen.
Det forventede jeg også. Jeg er trods alt hovedvidnet.
Margaret?
Godt. Jeg ville tage til Hilton for at give dig dem her.
-Der er noget, jeg må sige. -Lad være. Jeg forlader dig.
Jeg må blive hos Helen nu.
Jeg er meget træt.
Kom og sæt dig ned.
Så et øjeblik. Vi må sidde på græsset.
Dine nøgler. Vi bliver på gården hos miss Avery, indtil vi kan rejse.
Hvor rejser I hen?
Til Tyskland. Hurtigst muligt efter undersøgelsen.
-Efter undersøgelsen? -Hvis Helen kan klare det.
Du kender udfaldet af undersøgelsen, ikke sandt?
-Et hjerteanfald. -Nej, manddrab. Eller værre.
Charles skal muligvis i fængsel. Jeg har ikke sagt det til ham.
Jeg ved ikke mine levende råd.
Det må du undskylde.
NÆSTE SOMMER
Er I tilfredse? I skal ikke komme og klage senere.-Paul?
Det er vi vel nødt til at være.
Du skal bare sige til, og huset bliver dit.
Jeg arbejder hele ugen. Jeg finder nok noget bedre.
Stedet her ligger hverken-
-på landet eller i byen.
-Er du også tilfreds, Evie? -Naturligvis, far.
Dolly?
Jeg troede, Charles ville have det til drengene. Men nu siger han nej.
Vi vil aldrig kunne bo i denne del af landet igen.
Charles siger, vi skal tage navneforandring. Men til hvad?
Wilcox passer til Charles og jeg. Jeg kan ikke tænke på noget bedre.
Så efterlader jeg Howards End til min hustru. Har alle forstået det?
Ikke noget med jalousi eller overraskelser efter min død.
Min hustru arver ingen penge. Det er hendes eget ønske.
Resten bliver ligeligt fordelt mellem jer.
Efter hendes død skal hendes nevø arve Howards End.
Sært, ikke? Mrs Wilcox ønskede, at Margaret skulle have huset-
-og nu får hun det.
Har jeg sagt noget forkert igen?
Sikke et dejligt barn. Næsten ligesom vores i den alder.
Hvad mente Dolly med det, hun sagde om Howards End?
Kort tid før sin død havde Ruth skrevet dit navn på et stykke papir.
Hun var ikke sig selv, så jeg smed det væk.
Det var ikke forkert af mig, vel? Nu kører de.
Danske tekster: FilmNet International